Rad pokazuje da ciljane intervencije za snižavanje temperature u jednom području tokom jedne sezone mogu donijeti privremenu korist nekim populacijama, ali to se mora usporediti s potencijalno negativnim nuspojavama u drugim dijelovima svijeta i mijenjanjem stepena učinkovitosti tokom vremena.
Kako prenosi Guardian, autori studije rekli su da su nalazi “zastrašujući” jer svijet ima malo ili nimalo propisa za sprječavanje regionalne primjene tehnike, posvjetljivanja morskih oblaka, što uključuje raspršivanje reflektirajućih aerosola (obično u obliku morske soli ili morskog spreja ) u stratokumulusne oblake iznad oceana kako bi reflektirali više sunčevog zračenja natrag u svemir, prenosi N1.
Stručnjaci kažu da nedostatak kontrola znači da malo toga može spriječiti pojedine zemlje, gradove, kompanije ili čak bogate pojedince da pokušaju promijeniti svoju lokalnu klimu, čak i ako je to na štetu ljudi koji žive drugdje, što potencijalno dovodi do sukoba oko intervencije.
Nedavni nagli porast globalnih temperatura potaknuo je neke istraživačke institucije i privatne organizacije da se uključe u geoinženjerska istraživanja koja su prije bila gotovo tabu tema.
U Australiji naučnici najmanje četiri godine isprobavaju strategije za posvjetljivanje morskih oblaka kako bi pokušali ohladiti Veliki koraljni greben i usporiti njegovo izbjeljivanje.
Ranije ove godine, naučnici sa Sveučilišta Washington raspršili su čestice morske soli po pilotskoj palubi otpisanog nosača zrakoplova USS Hornet, usidren u Alamedi u zaljevu San Francisca. Ovaj eksperiment zaustavila je lokalna vlada kako bi mogla procijeniti sadrži li sprej kemikalije koje bi mogle predstavljati zdravstveni rizik za ljude ili životinje u području Baya.
Novi dokument sugerira da bi posljedice mogle biti dalekosežnije i teže za predvidjeti. Objavljen u petak u časopisu Nature Climate Change, autori tvrde da su prvi koji su pokazali da se učinci posvjetljivanja oblaka mogu smanjiti ili preokrenuti kako se klimatski uvjeti mijenjaju zbog već dramatičnih ljudskih utjecaja izgaranja fosilnih goriva i šuma.
Koristeći računalne modele klime Zemljinog sistema 2010. i 2050., simulirali su utjecaj dviju operacija posvjetljivanja oblaka provedenih nad različitim regijama sjeveroistočnog Tihog oceana, jedne u suptropima blizu Kalifornije i jedne na srednjim geografskim širinama blizu Aljaske. Oba su osmišljena kako bi se smanjio rizik od ekstremne vrućine na ciljanoj regiji, zapadnoj obali SAD-a.
Suprotno intuiciji, udaljenija operacija imala je veći efekat jer se uključila u “televeze”, veze u klimatskom sistemu između geografski udaljenih dijelova svijeta.
Simulacija iz 2010. sugerira da bi operacija u blizini Aljaske smanjila rizik od izlaganja opasnoj toplini u ciljnoj regiji za 55% – što je ekvivalentno 22 miliona ljudi-dana po ljetu – dok bi bliži suptropski test uzrokovao manje, ali još uvijek značajne dobitke od 16%.
Međutim, u simulacijama narušenije klime 2050. godine, iste dvije operacije dale su vrlo različite rezultate jer je bilo manje oblaka, više bazne temperature i usporavanje Atlantske meridionalne preokretne cirkulacije (Amoc). Pod ovim uvjetima iz sredine stoljeća, operacija u blizini Aljaske imala bi drastično smanjen učinak na ublažavanje toplinskog stresa u zapadnom SAD-u, dok bi suptropska operacija pogurala temperature više – suprotno od željenog rezultata.
Posljedice izvan ciljanih regija također su bile izrazito različite između 2010. i 2050. Ranije su simulacije sugerirale da će Europa također biti ohlađena morskim oblacima koji posvjetljuju u sjevernom Pacifiku. Međutim, do 2050. lokalno hlađenje povećalo bi toplinski stres širom svijeta, posebno u Europi, kao rezultat usporavanja Amoca.
“Naša je studija vrlo specifična”, rekla je Jessica Wan, koja je dio istraživačkog tima pod vodstvom Scripps Instituta za oceanografiju UC San Diega. “To pokazuje da prosvjetljivanje morskih oblaka može biti vrlo učinkovito za zapadnu obalu SAD-a ako se učini sada, ali tamo bi moglo biti neučinkovito u budućnosti i moglo bi uzrokovati toplinske valove u Europi”.
Rekla je da bi rezultati trebali zabrinuti kreatore politike i potaknuti ih da uspostave strukture upravljanja i smjernice za transparentnost, ne samo na globalnoj razini, već i regionalno.
“Trenutno zapravo ne postoji upravljanje solarnim geoinženjeringom. To je strašno. Nauku i politike treba razvijati zajedno”, rekla je. “Ne želimo biti u situaciji u kojoj je jedna regija prisiljena provoditi geoinženjering kako bi se borila protiv onoga što je drugi dio svijeta učinio da odgovori na suše i toplinske valove”.
![](https://www.haber.ba/wp-content/themes/flex-mag/images/logos/Haber_ba_Dobar_glas_logotip.png)